.:: Www.HoundDawgs.org::. .:: Newest NORDiC RETAiL!::.
Michael. Jag hoppas att du har fått sova lite. Hur länge sedan var det?
Den 12 maj 1992. Mordet på Connor Roache.
Frankie Gilroy går tydligen klädd i kostym nu.
Det sista vi vill är att du känner dig utsatt under utfrågningen.
Jag vill att du drar dig till minnes allt du kan om Connor Roache.
Vi börjar från början.
Connor! Connor!
Connor, gör inte så snälla.
Connor!
Connor! Var inte dum, Connor!
Beckett, sir. Den här vägen, tack.
De väntar oss vid Stormont vid tio. 10.30 är det presskonferens med premiärminstern.
Hon presenterar dig för lokala ministrar. Sedan middag med ledare från båda sidor.
- Den sista nattvarden. - Men du är inte Jesus, Henry.
- Har jag berättat att min dotter bor här? - Flera gånger.
- Tänker du träffa henne? - Det är nog tyvärr upp till henne.
Hur gammal är hon?
Trettio... Någonting.
Konfliktlösaren Henry Stanfield har utsetts-
- för att skänka den avstannade försoningsprocessen ärlighet och insyn.
Månaderna som följer utvisar om Nordirland är redo att möta sitt förflutna-
- eller om det förflutna är för närvarande för att betänkas. Jesse Wheeler i Belfast.
Backa, tack.
Backa, så är ni snälla.
Ingen ber någon att glömma. Vi försöker att komma åt sanningen.
Sedan får folk avgöra själva och skapa sin egen framtid, förhoppningsvis en bättre.
Tack.
Till höger, MLA: S ledare Harry Bryson. Till vänster, Francis Gilroy, Sinn Fein.
Johnny Rafferty, Sinn Feins kommunikationschef.
Polisen är Alec Reid, Nordirlands polismästare.
Henry.
Hej, Henry. Du valde en bra dag.
Henry Stanfield är son till en nordirländsk mor och en engelsk far.
Han är på många sätt det bästa dessa öar kan erbjuda.
Inget illa ment mot skottar och walesare.
Han för med sig ärlighet, integritet och erfarenhet med till ämbetet.
Vi har tur som fick honom. Mina damer och herrar, Nordirlands sanningskommissionär:
Henry Stanfield.
- Hur var det i Libyen? - Som allt annat, så är det en process.
- Jag tror helhjärtat på processen. - Självklart.
Ursäkta, men premiärministern går nu.
Laura Darnell, min juridiska assistent. Minister Francis Gilroy.
Ursäkta oss, vi bör visa upp oss.
- Vi får talas vid igen. - Lycka till.
- Skänker du fler icke-troende sanningen? - Det är föga överraskande att du är här.
Du är visst vän med 1990 års bästa skytt.
- Han har visst kommit långt sedan dess. - Han är på gång.
- Vem är hon? Inte din juridiska assistent. - Hon är förbjuden frukt.
Vad gör du här, Jake? Du tänker väl inte klanta dig, som i Libyen?
- Jag är visst premiärministerns rådgivare. - Om vad? Hästlopp?
Roligt, Henry.
- Hur ska du överleva bland de här? - De ser inte så farliga ut.
Lyft inte på stenar utan att veta vad som finns under.
- Var det ett budskap? - Ja.
Om du inte vill vara kvar år 2020 begränsar du utredningen.
Hej.
- Laura Darnell, Jake Master. - Trevligt att träffas.
- Premiärministern? - Ja, självklart.
Konfliktlösaren Henry Stanfield har utnämnts till sanningskommissionär-
- med både Storbritanniens och Irlands välsignelse.
Sanningen kan och ska leda till läkande och en varaktig fred.
- Hej, det är Emma. Lämna ett meddelande. - Emma, det är din far igen.
Jag hoppades att du skulle ha ringt.
Jag är i Belfast och du har mitt nummer.
Hej då.
- Vad är allt detta? - Polisens akter. Påstår de, i alla fall.
- Släpar polisen fötterna efter sig? - Som vanligt.
Artiklar om döda och försvunna. Sekterism, klanuppdelning och politiska mord.
Skannade, indexerade, korsrefererade och tillgängliga från din dator.
Ja? Okej, tack.
Henry, polismästaren väntar på ditt kontor.
- Vad saknas fortfarande? - Nästan allt före 1994.
Dåså, då möter vi honom.
- God morgon, polismästaren. - Sanningskommissionären.
Trots upprepade krav undanhåller ni viktiga bevis.
- Vem har sagt det? - Personakter saknas.
Specialstyrkans akter går inte att hitta. Det känns som att historien skrivs om.
- Vi förväntar oss akterna kompletta. - Många av dem faller i bitar. De är 35 år.
- Det är knappast Döda Havsrullarna. - De kanske hade bättre papper då.
Ni är väl för sanningskommissionen?
Alla vill väl veta sanningen, men till vilket pris?
Hindra inte kommissionen, polismästaren.
Jag är här för att säga att akterna har hittats. De levereras idag på förmiddagen.
- Behöver ni något mer, så ring gärna. - Tack.
Lite hård ton på första dagen.
I Belfast och Bosnien så skyddar polisen de sina. Tydlighet nu sparar tid senare.
Börja läsa. En vecka till utfrågningarna.
- Åt du middag med Jake Marston igår kväll? - Du kan väl fråga honom?
- Sa han att han jobbar på MI5? - Jag antog att det var något liknande.
Han är ingen trevlig man, Laura. Spioner är aldrig det.
Tack för varningen.
SEKTERISTISKT MORD, 1984
Hallå?
Hallå? Är det någon där?
- Hur långt är det till Dunmurray, Beckett? - En halvtimme, sir.
- Kör mig dit, är ni snäll. - Ja, sir.
Nummer 35, sir.
Det var allt, Beckett.
- Marty kör runt bilen. - Okej.
Du var uppe mitt i natten igen. Du blir ett vrak om du inte är försiktig.
Det är ingenting. Kelly låter montera ett nytt kök. Bilen är här.
Christine är gravid. Bara tre månader.
Är det därför hon gifter sig med engelsmannen? Vi kan ta hand om barnet.
- Hon gifter sig för att hon vill. - Kunde hon inte ha berättat det själv?
Hon var rädd att du skulle få en hjärtattack. Du behöver ha ledigt.
- Jag jobbar på det, jag lovar. - Jaså? Jag har bokat.
Näst-nästa vecka. Det står i kalendern.
- Tar du ledigt i några dagar, Frankie? - Ska du styra över mitt privatliv nu?
- Det är Christina, är min pappa där? - Hej, Christina. Jag ska kolla.
- Din mamma berättade. - Förlåter du mig? Fixar du kostymen?
- Vi får se. - Var snäll mot Justin.
- Jag lovar ingenting. - Kom, annars får barnet inte heta Francis.
Var det bara jag som inte visste?
God morgon.
- God morgon. - God morgon.
Jaha. Väntar de på mig?
Connor Roaches mor och syster. Fallet tas upp nästa månad.
- Vad vill de? - Prata med dig.
Jag känner er dotter, herr Stanfield. Vi undervisar vid samma skola.
- Hon har förstås mammaledigt nu. - Ja, såklart.
- Vi vill bara ge Connor hans sista vila. - Jag förstår.
Vi är inte nöjda med vittnena ni har kallat. Vi vill veta sanningen.
Vi har skrivit ned allt. Tider, datum och namn.
Om ni har tid, så vill jag att ni tittar på mitt fotoalbum av Connor.
Vi ska inte störa mer.
- Det var ju goda nyheter. - Vad?
Du ska bli morfar. Grattis.
Ursäkta. Ge damen ett glas champagne, är du snäll.
Från herrn där borta.
- Får jag göra dig sällskap? - Vill du inte dricka champagne ensam?
- Jag tål det inte. Tom. Angenämt. - Christa.
- Vad för dig till Belfast? - Män som du.
Jaha, ja.
- Var kommer du ifrån? - Kiev.
- En intressant stad. - Och du? Varför Belfast?
Jag är advokat. Jag har en klient.
Är du hungrig?
- Jag har inte bestämt mig. - Du är väldigt vacker.
- Är du gift, Tom? - Min fru har dött.
- När? - För två år sedan.
Jag vet en lugn restaurang i närheten.
Om du föredrar det.
Ja, gärna.
Pappa, det är Emma. Det är ingen överraskning att du inte svarar.
Jag såg dig på TV. "Stanfield för med sig ärlighet, integritet och erfarenhet."
Skrev du det åt henne? Det lät så.
Maria sa att hon mött dig och gett dig ett brev med detaljerna om sin bror.
Jag ville bara säga att det betyder mycket för henne.
Ring mig. Vi kanske kan ses.
Roache-akten har fifflats med. Sidor saknas, andra har bytts ut i efterhand.
- Reid jävlas. Han kallar mig "raring". - Han skyddar någon.
- Självklart, men vem? - James Fenton, då i specialstyrkan.
- Och Francis Gilroy. - Ministern?
Enligt Maria Roache var brodern informatör åt Fenton och Gilroy lät skjuta honom.
- Mer sanning än premiärministern önskar. - Är det Jake Marstons ord? Det låter så.
- Jake stöttar sanningskommissionen totalt. - Jake och jag har varit här förut.
- Så vad vill du göra? - Vi kallar Fenton och Gilroy till förhör.
- Okej, om du är säker. - Ja, det är jag, även om Jake inte är det.
- Herr Rafferty. - Er man Stanfield gör ringar på vattnet.
- Inte min man, kommissionen är oberoende. - Er premiärminister utsåg honom.
- Er herr Gilroy, vet han? - Nej, det är fel tillfälle att berätta.
- Francis behöver semester. - Det är tyvärr ert problem.
Det är tyvärr ert.
Okej. Håll Gilroy på banan, så får jag Stanfield att backa.
Sanningskommissionen är igång i Belfast.
De mördades anhöriga ställs öga mot öga med de ansvariga.
Om det leder till erkännanden eller ursäkter vet vi inte. En talesman...
Processens validitet ifrågasätts.
- Vi måste göra något. - Jag ångrar att han förlorade sin familj.
- Min familj hade också lidit. - Jag beklagar familjens lidande, men...
Jag var en soldat som utkämpade ett krig.
Vid den tiden ansåg jag att offret var ett rättmätigt mål i kriget.
Jag ångrar djupt den smärta och det lidande hans familj fått genomlida.
Har ni något mer att tillägga?
- Nej. - Tack.
Vi tar femton minuters paus.
- James. Alec Reid. - Alec?
Du kommer att kallas inför kommissionen angående fallet med Connor Roache.
- Varför jag? - Jag ombads tala med dig av män i kostym.
- Folk som inte använder sina riktiga namn. - Och vad ska du säga?
De vill inte att Gilroy omnämns.
Jag dig att hålla mig utanför. Tvingar de mig, så talar jag sanning.
Federationen kan hjälpa dig, men du får inte nämna Gilroys namn.
James, du rekryterade pojken. Vill du att det blir allmänt känt? Gör inte...
- Spelar du in det här? - Det är telefonen. Vad är det med dig?
Det är ett SMS från Miriam.
Var inte en martyr. Gör det du måste och försvinn i pensioneringen.
- När föds det? - Nästa månad.
Och hur är det med Richard? Förlåt, Alan.
- Jag träffar honom gärna. - Förmodligen inte.
Fel dialekt, fel skola, fel skor. Jag åkte till Nordirland för att slippa allt det.
Då dyker du upp som sanningspolis. Jag borde ha åkt till Patagonien.
Jag är glad att du älskar någon som älskar dig och jag träffar gärna Alan.
- Eller Richard. Du älskar gliringarna. - Jag älskar dig, men slipper gärna dem.
Du kanske inte skulle ha enat mördare i Kongo medan din fru låg döende i cancer?
Din mor hade kastat ut mig. Hon ville inte ha mig där.
Jag ville ha dig där. Jag fick sköta allt själv. Hur dum är du, egentligen?
Jag behöver din hjälp. Maria Roache, som du träffade.
- Jag kan inte diskutera tribunalen. - Det vill jag inte, men hjälp henne.
- Sa hon vad som stod i hennes brev? - Jag frågade inte om detaljerna.
Borde jag ha gjort det?
- Jag gör vad jag kan för att hjälpa henne. - Och du lyssnar på henne?
- Att få fram sanningen är mitt jobb. - Connor är naturligtvis död, men inte...
- De behöver få hem kroppen. - Ja.
- De vill att de ansvariga namnges. - Naturligtvis.
Gör det här för Maria. Det betyder mycket för henne. Och för mig.
- Kan jag skjutsa dig någonstans? - Nej tack. Jag ringer dig.
SAKNAD POLISEN VÄDJAR
SÖKANDET EFTER CONNOR FORTSÄTTER
Thomas.
Kom och lägg dig.
FALL 068-EDWARD LORIMER
Då ansåg jag att offret, herr Lorimer-
-var ett rättfärdigat mål i det kriget.
Jag ångrar djupt den skada och den smärta hans familj fått genomlida.
Jag är verkligen ledsen och bönfaller er om förlåtelse, fru Lorimer.
Tack.
Fru Lorimer, vill ni göra ert slutgiltiga uttalande?
Du...
förstörde mitt liv.
Min familj.
Du mördade min man.
Är du ledsen? Jag vill inte höra det ordet! Du mördade min man!
- Töm salen! Få ut henne ur salen. - Det finns ingen rättvisa i Nordirland!
Det finns ingen rättvisa i Nordirland!
Jag insåg just vad det är vi gör här.
Säg åt polismästaren att vi behöver höja säkerheten i salen, är du snäll.
Självklart.
Det är väl inte långt kvar till Christines bröllop? Två veckor, väl?
- Vad är det, Johnny? - Connor Roache. Sanningskommissionen.
- Blir jag kallad? - Nej, men det kan bli problem.
- För vem då? - Oss alla, men du är minister nu.
Ricky, ta reda på vad det är för musik, är du snäll.
- Vem har blivit kallad, då? - Vi hittade Michael Madden i Boston.
- Madden? Han var bara en unge. - Han var där.
Hans folk är döda. Han kan ta ansvaret och återvända till USA som om ingenting hänt.
- Det kan varken du eller jag. - Var det din idé?
- Jag ska skydda dig. Rätt saker ska sägas. - Du skyddar dig själv, menar du?
Francis, sänk rösten.
Du planerar väl ingen kupp, Johnny?
Jag försöker bara hålla ditt namn utanför. Du får inte framträda inför kommissionen.
Bara att erkänna att du var där skulle innebära slutet för dig, för oss alla.
"O Magnum Mysterium" av Tomas Luis de Victoria, från 1572.
Jag vill se Maddens manus.
Jag gillar inte att han kallar mig Frankie. Titta på kavajen.
Du ser fantastisk ut. Det är vad Christine vill ha.
Svärfar, är du klar? Jag vill visa något!
De är bara upprymda, Francis.
- Vad tycks, Frankie? - "Ministern visar sina rötter på bröllop."
- Jag ser inte det roliga. - Inte jag heller.
- Vi skojar bara. - Jag ser inte vad som är så jävla roligt!
Christine, få ut grabbarna och släng den.
Francis.
- Vad är det för fel på mig, Catherine? - Det vet bara du svaret på.
Det är bäst att jag ber om ursäkt.
Henry Stanfield, Nordirlands sanningskommissionär-
- har bett om förhöjd säkerhet vid utfrågningarna.
Detta efter att änkan till den mördade Lorimer gick till våldsamt anfall-
-mot en av de som erkänt mordet.
Fru Lorimer gav sig på honom efter att ha hört honom be om förlåtelse.
Stanfield sa att händelsen var beklaglig, men kanske förståelig-
- med tanke på det lidande många av familjerna fått utstå.
Kristals telefon.
- Får jag tala med Kristal? - Hon har rest bort.
- Jag förstår. Hur länge då? - Vem är det som frågar?
- Thomas Tallis. - Hon blir borta länge. Något meddelande?
Nej... Nej, tack.
Får jag göra dig sällskap?
Nej.
Jag bad dig att inte lägga dig i och du ignorerade mig. Och du utnyttjar Laura.
Kom igen, Henry. Hon hade aldrig legat med dig.
Vad är det du ger premiärministern råd om?
Stabilitet inom institutioner, målet på lång sikt: Fred.
Det var ju lagom vagt. Och följer hon dina råd?
Hur tycker du att det går för kommissionen?
- Förutom gårdagens händelse, inte illa. - Det var beklagligt.
Ja.
Ni tar snart itu med fallet Connor Roache.
- Familjen vill utöka vittneslistan. - Det är inom avtalets ramar.
- Ingen ifrågasätter det. - Bra.
Sa du till Laura att kallandet av Gilroy vore mer sanning än ministern vill ha?
Va? Henry, jag lägger inte varenda kommentar på minnet.
Jag tar det som ett ja.
När föds din dotters barn, förresten?
Hon och Maria Roache känner visst varandra.
- Vad är det speciella med Francis Gilroy? - Han stod inte bakom Roaches försvinnande.
Nej, Sinn Fein säger det. Tror du dem?
Alla vill att familjen Roache får ett avslut. Vilket dumt ord, eller hur?
Den som faktiskt sköt kommer till kommissionen. Det är bäst om det räcker.
Vad vill du inte att världen får veta?
Allt som kan destabilisera den extremt svårvunna freden.
Familjen Roache förtjänar sanningen.
Gilroy kanske var en idiot en gång, men han är Gandhi i jämförelse med andra.
Han är ett av skälen till att de flesta av oss har sluppit bomber i tio år.
Sanningen är att ingen av oss är så förtjust i alternativet.
Är det ditt råd?
Du har en vän som heter Kristal.
Någon betalade henne för att sätta dit dig, men jag gick emellan.
Hon är här illegalt och var lättövertalad.
- Var är hon? - Det behöver du inte veta.
Hör hon av sig till dig eller pratar om det här, så blir hon deporterad.
Var det du som gjorde det här, Jack?
Gilroys hanterare vill att du ska förstå.
Det krävs mer än foton för att stoppa kommissionen.
Det var exakt vad jag sa, därför slipper du se live-versionen på Youtube.
Tro det eller ej, men jag vill rädda liv-
-inte bara skydda folks rykte.
Men försök att vara lite mer försiktig med det du kallar för sexliv.
För kommissionens skull, om inte din egen.
- Laura? - Polisen har ändrat sig.
De har gett oss inspektör James Fenton, men förnekar att han rekryterade Roache.
- Och Gilroy? - De har namngett Connors mördare.
- Och det är inte Francis Gilroy? - Någon som heter Michael Madden.
Ska jag berätta det för familjen Roache?
Nej, inte än.
- Har du träffat Jake? - Han sa att ni hade tagit ett glas ihop.
- Han tycker om ditt sällskap. - Det var snällt av honom.
- Jag blev väldigt svartsjuk. - God natt, Laura.
- Herr Stanfield! - Ingen fara, Beckett. Stanna där du är.
- Jag heter Fenton. - Ja, jag känner till er. Vad vill ni?
- Stryk mig från listan. - Det är omöjligt.
Jag vill inte behöva ljuga. De låter mig inte säga sanningen.
De förgör mig hellre.
Snälla herr Stanfield.
- Vi måste alla göra våra egna val. - Det här är inte mitt val.
Jag hörde skott och sprang ut ur huset.
Seamus låg där i kylan.
Blodet rann från hans stackars huvud.
Två medlemmar i UDA dömdes för mordet på honom.
De släpptes efter långfredagsavtalet.
Min familj och jag vill höra vad de har att säga.
Tack, fru Benson.
Jake, du sa att Kristal var ute ur bilden. Nu dök hon upp vid tribunalen.
Vad händer? Strider jag på två fronter här? Tror du att du besparar Gilroy skam?
Jag gör det värre för honom och er allihop än några foton där jag gör bort mig.
Ring mig.
- Herr Stanfield? - Ja, vad är det?
Jag var på tribunalen. Ursäkta, men ni verkade frånvarande.
Jag vet inte vad som pågick, men jag vill inte att min brors utfrågning blir så.
Hur känner ni Anna Connolly, Sinn Feins advokat? Hon kom in med en annan kvinna.
Jag har mött många advokater här.
Tycker ni om sanningen, sanningskommissionären?
- Sanningen är sällan ren... - och aldrig enkel.
Men den ger mig ork.
Jag ser till att Connolly inte förnedrar min familj, om inte ni gör det.
Jag ska se till att hon inte gör det.
Det är Henry Stanfield. Jag vill tala med Francis Gilroy.
Jo, Michael. Det var tråkigt att höra om din mor.
- Kan ni få mig tillbaka? - Gör som vi säger, så är du snart där.
Laxen är tillbaka. Det var en vidrig damm när jag var liten.
Känner ni henne?
- Nej. - Hon dök upp igår med er fröken Connolly.
Och?
- Nej, jag trodde inte att ni visste. - Det är inte mitt verk. Jag är ledsen.
- Vem är Madden? - Han är ingen. Han var bara en grabb.
Så varför han? Dödade han Connor?
Familjen Roache vill ha ett namn, en skyldig. Det var väl vad ni utlovade?
De verkar vilja ha er.
Fotona hjälper Jake Marston. De får det att verka som att de vill skydda mig.
Någon Dublin och London kan hantera.
Mina kollegor vill skydda sig själva.
- Varför stoppar ni dem inte, i så fall? - Jag namnger ingen.
Ni låter Madden bli syndabock för att det är minst illa för er.
Jag dödade inte Roache, men drar ni mig inför kommissionen, så verkar det så.
Ingen vinner på det, utom de som ersätter mig.
Hur många gånger i hur många länder har jag hört det talet?
Gör det ni måste.
Jag har alltid vetat att mitt jobb var en giftbägare. Ert, då?
- Intressant. - Frankie är gammaldags.
Han blir inte glad över fotografierna.
Skicka de andra bilderna till herr Stanfield.
Pappa? Pappa, vad är det? Vad är på tok?
- Förlåt att jag väcker dig. - Nej, jag var vaken. Vad är det?
Jag... Jag ville bara höra din röst.
- Se så att du mådde bra. - Jag har det obekvämt, men mår bra.
Bra. Emma...
Vad är det, pappa?
Det var ingenting.
God natt.
Premiärministern, tyvärr måste jag lämna in min avskedsansökan.
Min dotter har flyttat hit och hon är gravid.
Hon är sårbar. Jag kan inte garantera hennes säkerhet.
Jag inser att ni är engagerad i det här.
Ja, ni har klargjort att det är ert arv.
Låt mig bara försöka förklara. Nej, självklart inte!
Nej, det har jag inte! Inte än.
Ja. Okej. Okej!
- Ja, vad är det? - Hur är det, Henry?
- Vad är det, Laura? - Du måste tyvärr fatta beslut om Gilroy.
Måste du veta det nu?
Ja. Roache-fallet har flyttats fram till torsdag.
Henry?
Stryk Gilroy från listan. Vi får se vad deras huvudvittne har att säga.
- Är du säker? - Ja.
Okej. Sov gott.
Det är rätt val. Tro mig.
- Är allt okej? Emma? - Hon mår bra. Det är en vakt vid huset.
Jag känner de som är i tjänst. Väldigt diskreta. Hon är i goda händer.
Jag blev ombedd att ge er det här. Det lämnades vid kommissionen åt er.
- Vill ni ha ett glas? - Tack, men jag måste tillbaka. God natt.
God natt.
Herr Stanfield, vänligen lyssna på inspelningen. Maria Roache.
När vi kommer dit, håll er nära mig. Håll huvudet högt och titta rakt fram.
Lämna allt åt kommissionen.
Kom ihåg att vi finns här för er. Sida vid sida.
Maria vill att jag kallar den ansvarige för Connors död inför tribunalen.
- Jag kan inte ge dem vad de vill ha. - Varför inte?
- Det har kommit in hot. - Vilken sorts hot?
De har klargjort att de kan skada dig om jag kallar Francis Gilroy.
Gilroy? Ministern?
Du måste kalla honom.
Jag riskerar inte dig eller mitt barnbarn för en sanningskommission, ens den här.
Se det som en möjlighet, pappa. En chans att göra något viktigt.
- För de du påstår är viktiga för dig. - Jag gör inga tomma gester.
Så när sanningen är obekväm, så är det en "tom gest"? Du är skyldig mig detta.
Du är skyldig mamma det. Vill du någonsin se honom, så är du skyldig ditt barnbarn.
Missa inte chansen. Det kommer inga fler.
Vi har arbetat med de oturliga händelser som ledde till Connor Roaches död.
Michael.
Connor gav information om republikaner till polisen.
Han sågs med specialstyrkan och togs över gränsen för förhör.
Jag körde bilen åt två andra frivilliga som nu är döda.
Han grät, men ingen hörde honom.
Han erkände frivilligt vad han gjort.
Det skulle hållas en presskonferens där han berättade hur han rekryterats.
Tidigt nästa morgon lyckades han på något sätt klättra ut genom ett fönster.
Jag skulle vakta honom och hade en pistol.
Jag fick panik och jagade efter honom genom skogen.
Jag skrek att han gav mig stora problem och att han inte skulle vara dum.
Plötsligt var han över mig, slog och sparkade mig.
Jag låg på marken och försökte knuffa bort honom.
Han fick tag i pistolen och försökte ta den ifrån mig.
Och då... Jag vet inte hur.
Så brann ett skott av och han slutade röra sig.
Det var en hemsk olycka. Jag är ledsen för det som hände Connor, verkligen ledsen.
Jättebra, Michael. Kan jag få en kopia av det, Anna?
- Ja. - Okej.
Jag visste inte att de pressade dig så att inte kalla Gilroy.
Förlåt om jag...
Var är Francis Gilroy?
- De skickade honom istället. - Han var väl bara ett barn själv?
- Francis Gilroy kommer inte. - Vad händer?
Jag ber alla att ställa sig till minnet av alla de som dog i konflikten.
Tack.
Jag vill först be Maria Roache att berätta-
- om händelserna före hennes bror Connors försvinnande.
När Connor försvann var han femton år gammal.
Det var en torsdagskväll och han sa att han skulle till boxningsklubben.
Han kom inte hem. Efter en dag till gick vi till polisen.
De sa att de trodde att han hade blivit kidnappad av IRA.
Några dagar senare fick vi besked.
En granne sa att Connor hade försett polisen med information.
Att han hade erkänt allt, att allt fanns på band.
Hur kunde Connor arbeta för polisen? Vad visste han om någonting?
Åren gick och ingen vare sig kunde eller ville berätta något för oss.
Det var som om han aldrig funnits.
Men vi har rätt att veta. Att få tillbaka hans kropp där han hör hemma.
Tack, fröken Roache.
Kommissionen kallar James Fenton.
Ange ert namn och kopplingen till fallet.
James Fenton, kriminalinspektör vid specialstyrkan.
Pensionerad.
När stötte ni först på Connor Roache?
Jag har inget exakt datum, men mot slutet av januari 1992.
Connor var misstänkt för småbrott och var en odåga.
Vi tog in honom och han förnekade brott.
Vi hade inga bevis, så-
-vi gav honom en varning och lät honom gå.
När hörde ni att han var saknad?
Den 13 maj. Hans mor kom till stationen.
Vi fann inga spår efter Connor.
En tid senare fick vi reda på att han hade kidnappats av IRA.
Vet ni namnet på de som kidnappade Connor?
Nej.
Är det något mer ni har att tillägga, herr Fenton?
Tänk efter innan ni svarar.
Tyvärr inte, nej.
Ursäkta, herr Fenton. Fröken Roache har visst några frågor.
Jag vill spela upp något som hör till fallet.
Detta kände vi inte till.
Fröken Roache, är inspelningen verkligen viktig för utfrågningen?
Ja. Jag har fått den av någon som var inblandad i kidnappningen av Connor.
Fortsätt.
Min mor har identifierat rösten som Connors.
- Namn? - Connor Roache.
Om du någonsin vill se din mor igen-
-så berättar du vem, när, var-
-hur ofta och varför.
Är det förstått? Varför gjorde du det?
De skulle skjuta mig om jag inte tjallade.
- Hur ofta träffade du dem? - Två gånger i veckan.
- Vad hette de? - Inspektörerna Fenton och Briggs.
- Var träffades ni? - De hämtade mig i Belfast, sen körde vi.
Gav jag dem ingen information, så skulle de släppa av mig där jag blev skjuten.
- Betalade de dig? - Jag gjorde det inte för pengarna.
Varför gjorde du det, då?
Jag var rädd. De tjatade om vad som skulle hända om jag inte hjälpte dem.
Jag gjorde det inte för pengarna.
Jag säger sanningen.
Får jag gå hem nu?
Herr Fenton, är det inte sant att Connor arbetade för er?
- Jag sa inte de där sakerna till Connor. - Är det sant att han arbetade för polisen?
Vi behövde information för att rädda liv.
Så ni utnyttjade Connor för att samla den informationen?
Vi träffade honom då och då, på samma sätt som vi träffade många.
Hur många gånger träffades ni?
Ett halvdussin, kanske. Jag minns inte exakt.
- Och ni betalade honom? - Småsummor. Inte särskilt mycket.
Vad talar vi om? Fem, tio pund? Mer?
Det var nog oftast omkring tio pund.
Han ville prata, mest av allt.
Vi var som...
vänner.
Connor sa att han blev tvingad.
- Ingen hotade honom med att bli skjuten. - Varför tror ni att han sa så, då?
Han var rädd. Han sa vad de ville höra.
Herr Fenton, kände ni till Connors ålder?
- Ni inser inte vad vi hanterade. - Jag inser att ni hanterade ett barn.
Låt herr Fenton avsluta det han sa.
Om man inte var där och genomlevde det, så förstår man inte hur det var.
Det var kaos.
När man trädde i tjänst, så visste man aldrig vad man skulle mötas av.
Poliser fick hantera 200 eller 250 mordutredningar.
De hann arbeta i några månader innan de själva mördades. Vi låg i krig.
Saker hände som...
Som inte borde ha hänt.
Jag vill säga att jag ångrar djupt det som hände.
- Jag är väldigt ledsen. - Tack för det.
Men ni kände väl till era informatörers öde?
- Ja. - Gav han er någon användbar information?
Nej.
Så en pojke förlorade livet över värdelös information i utbyte mot småpengar?
Inga fler frågor.
Jag dödade inte Connor. Det var inte jag som dödade honom.
Tack, herr Fenton.
Vi tar fem minuters paus.
- Kände du till inspelningen? - Ja, det gjorde jag.
- Varför sa du ingenting? - Jag visste inte vem du kunde berätta för.
Michael Madden till kommissionssalen, tack.
Det var inte ert fel.
Så går det när man inte håller sig till manus. Vi har fått nog med överraskningar.
Håll det kort och koncist.
Kommissionen kallar Michael Madden.
Vänligen ange ert namn och er koppling till fallet.
Jag heter Michael Madden.
Herr Madden?
Jag heter Michael Madden.
Jag gick med i IRA när jag var 17.
De fick mig att känna mig stor, men jag var inte stor. Jag var en idiot.
En springpojke.
I maj 1992 körde jag Connor och två frivilliga-
- till en gård på andra sidan gränsen i Monaghan.
Connor släpades in och bands vid en stol.
En av männen misshandlade honom svårt.
Det ringdes samtal till Belfast.
Det bestämdes att vi skulle spela in ett band där han erkände vad han gjort.
Han fick höra att efter inspelningen skulle han göra ett pressmeddelande.
Sedan skulle allt vara över.
Några timmar senare kom en annan man från Belfast.
När han såg vilket skick Connor var i hamnade han i bråk med förhöraren.
Han skrek att vi var för veka i Belfast och inte ville smutsa ner händerna.
Connor skulle stanna i några dagar tills han läkt och kunde hålla presskonferensen.
Men omkring gryningen så rymde han.
Befälet skrek åt oss att hitta honom och det var jag som skulle hålla vakt.
Jag fick panik och sprang ut i skogen.
Men Connor hoppade på mig. Han var helt vild.
Han sparkades och slogs. Han var stark och satte sig på mig.
Han höll fast mig.
Men så...
brann ett skott av.
Connor slutade kämpa och föll ihop över mig.
Det blev bråk om vad som hänt som inte skulle hända.
Två överordnade stod där.
En hade en pistol.
Michael, berätta nu vem som dödade Connor.
Francis Gilroy dödade Connor.
Vänligen håll er lugna. Ordning. Ordning i salen.
Ordning.
Kalla Francis Gilroy.
Kommissionen kallar Francis Gilroy.
Anna, hur gick det?
Jaha.
Namngav han verkligen Francis? Jag ringer upp dig.
- Frankie! - Dödade ni verkligen Connor Roache?
Herr Gilroy!
- Hör på, ni måste lämna huset. - Vänta, Pappa.
Vi är inte hemma, pappa. Vi är på sjukhuset. Barnet föddes tidigt.
- Va? Var är ni? - Jag har fött barnet på Ulstersjukhuset.
- Bra. Stanna där. - Lugn, pappa. Jag ska ingenstans.
Okej, jag kommer strax.
Sköt du honom inte? Men du beordrade kidnappningen?
Och du vet vem som sköt honom?
Men du vägrar att säga vem?
Vem som än sköt, så förtjänade Roache det.
Det var krig. Skärp dig.
Gå vidare.
Christine vill att jag tittar på bordsplaceringar.
Någon är här och vill prata med dig.
Francis, du vet varför jag är här.
För att du tror att det här är din chans.
Jag är här för att rädda din politiskt pinsamma situation.
Inte för att jag ska tiga om att du sköt Roache?
- Det räddar knappast dig. - Det kanske räddar partiet.
Hur ska det bli, då? Fullt krig igen?
- Vi ger kampen lite mer ryggrad. - Ryggrad?
- Som att skjuta 15-åriga pojkar? - Han var informatör.
Men det är inte du, Francis. Du har det inte i ditt DNA.
Det stannar hos mig, men lämna Madden utanför.
Du ska alltid spela hjälte.
Idioten kunde inte ens erkänna ordentligt.
- Det var tur att han angav dig, inte mig. - Ja, det var tur.
Jag kan göra det här svårt för dig. Släpp honom.
Om du sköter det snyggt, så ser jag till att Madden kommer undan.
Ditt uttalande är skrivet.
- Ja? - Har ni honom? Bra jobbat.
- Släpp honom nu. - Får jag fråga varför?
För att jag säger det.
- Är det förstått? - Förstått.
Nöjd? Var klar om en timme.
Han är så vacker.
Tom.
Din farfars namn.
Hur gick det idag med Gilroy?
Jag tror att Maria och hennes familj fick som de ville.
Så du kallade Gilroy ändå?
Jag visste att du skulle hjälpa till.
Vill du hålla honom?
Förlåt.
Ja?
Ursäkta, jag måste ta det här.
Grattis. Beckett berättade de goda nyheterna, morfar.
Du tror väl inte att jag påverkade Madden?
- Inte jag. Andra är mindre säkra. - Så vad händer nu?
Trots dagens katastrof är det otroligt nog så-
-att man ser det som ett mindre bakslag.
- Eller en mindre seger. - Men Henry. Du kallar Gilroy, han avgår.
Han byts av någon sämre och aggressivare för att familjen ville ha sanningen.
- Gilroy är ju skyldig. - Det är han inte.
- Jag bönföll dig att inte kalla honom. - Varför skulle Madden ljuga?
Han trodde att han sa sanningen.
Vem övertygade familjen Roache om att Gilroy sköt Connor?
Vem försökte utpressa dig och tvinga Madden att ta på sig skulden?
Rafferty skyddar inte Gilroy, utan sig själv. Han tar över nu.
- Ny Sinn Fein-minister. - Jag har sagt att jag vill avgå.
Nej, nu kan du inte två dina händer. Det är alla överens om.
Det är mitt fel, jag lät Rafferty lura dig.
Stanfield är fortfarande den bäste för jobbet.
Premiärministern, den optimisten, vill att du lägger det bakom dig.
Gör henne inte besviken igen.
Efter de allvarliga avslöjandena om en medlem i regeringen-
- är både ministern och jag här för att ge sanningskommissionen förnyat förtroende.
Och ge Henry Stanfield ett tack.
Han har gjort allt som krävts-
- hur smärtsamt eller politiskt utmanande det än är-
- för att ge sanningen åt ett samhälle som alltför länge väntat på svar.
För de som har åsamkat smärta-
-och de som har utstått smärta-
- kan och kommer sanningen att leda till läkande-
-och en varaktig fred. Tack.
Nej, vänta.
Herr Stanfield, har ni tid ett ögonblick?
Öppna dörren, Beckett.
Har ni något att säga mig?
Nu kanske ni inte gräver i ett förflutet ni inte förstår och som inte angår er.
- Varför Gilroy? - Vi lät er undanröja Francis åt oss.
Inget personligt.
Jag ger inte upp.
Efter den senaste tidens anklagelser inför sanningskommissionen-
- är det med tungt hjärta som jag valt att avgå från min position som minister-
- i en regering jag kämpat länge och hårt för att få till stånd.
Det har varit ett extremt svårt beslut. Även om jag nekar till anklagelserna-
- måste partiets trovärdighet alltid sättas främst.
Så jag stiger åt sidan-
- förvissad om att mina ersättare inte vacklar i kampen för ett enat Irland.
Utan den kan landet aldrig få fred.
Herr Gilroy! Vet ni var Connor är begravd, herr Gilroy?
De senaste veckorna har vissa haft modet att ta konsekvenserna för sitt handlande.
Bombningen mot kommissionen visar att vissa känner sig hotade av det modet-
- och gör allt i sin makt för att tysta sanningen.
Men kommissionen fortsätter att söka sanningen, hur obekväm den än är.
Inte för att dröja kvar i det förflutna-
- utan för att våra barn och barnbarn ska vara fria från det förflutna.
Tack.
.:: Www.HoundDawgs.org::. .:: Newest NORDiC RETAiL!::.
Översättning: Emil P.W.S Holmgren